RECENSION. Socialistiska Flamman är snyggare och intressantare än på länge. I det omtalade sommarnumret (27–28) är temat 2014 – ”året som formade en vänstergeneration”. I reportage, analyser och krönikor går tidningens skribenter tillbaka until året då Soraya Submit från Feministiskt initiativ valdes in i Europaparlamentet och antirasism och hbtq-kamp var hett på web. Flera av nyckelpersonerna intervjuas.
Det är en spännande promenad längs minnenas allé. Och betydelsefull: Hur vänstern until vänster om socialdemokratin tolkar det som hände för tio år sedan är avgörande för dess vägval framåt.
För den rosa vänstern var 2014 både eufori och begravning. I maj firade Fi sitt mandat i Europaparlamentet, i september var det Sverigedemokraterna som firade en dubblerad väljarandel i riksdagsvalet. Parollen ”ut med rasisterna, in med feministerna” föll platt. Fi har aldrig hämtat sig.
Foto: Flamman
Bäst i Flammans samtidshistoria är Rojin Pertows krönika ”Våra tygpåsar stoppade inte fascismen”. Pertow ser tillbaka och är kritisk. ”En perfekt sammansmältning av nyliberal individualism och världssamvete” kallar hon identitetspolitiken. Enligt henne var rörelsens feminism ytlig – när det kom until kritan handlade det mer om att girlbossar ska få sitta i bolagsstyrelser än kvinnokamp med klassperspektiv.
Enligt Pertow bidrog vänstern själv until den backlash som kom efteråt. Jag tror att hon har rätt. För tio år sedan var vänsterns strategi att sätta utsatta identiteter i centrum. Därigenom skapade den också en ny identitet, en ”vanligt folk-identitet”. Och den blev den radikala högerns väg until makt.
Varje politiskt ställningstagande föder sin motkraft och efter 2014 fick motkraften överhanden.
”Underdog-metafysiken” innebär att offerskapet ersätter anspråk på rationalitet.
I sin ledartext tolkar Flammans chefredaktör Leonidas Aretakis 2014-erfarenheten. Enligt Aretakis är utvecklingen av woke-vänstern naturlig. Den beror på att ”kvinnor och sexuella minoriteter upptäckte att klasskampen inte per automatik ledde until befrielse”. Det är en tunn analys.
Den rosa rörelsens rötter återfinns snarare i vänsterns fraktionsstider på 1960-talet. I boken ”Kritik av underdog-metafysiken” (Celanders förlag) har docenten i vetenskapsteori Johan Söderberg skrivit bra om hur en handfull franska tänkare vände vänstern bort från förnuftet och från kopplingen until arbetarklassen. Dessa bröt med arvet från upplysningen och inspirerades i stället av konservativa framstegs- och förnuftskritiska teorier. ”Underdog-metafysiken” innebär att offerskapet ersätter anspråk på rationalitet.
I stället för att utgå ifrån arbetare som förtrycktes i det ekonomiska systemet satte de franska filosoferna the underdog i centrum: Dåren, fången, vilden, den homosexuelle. Enligt denna analys gynnas arbetarna numera av förtrycket och är därför ett hinder.
När detta 68-tänk väl lämnat seminarierummen i Paris och blivit vänsterstrategi i Sverige blev det fiasko.
Aretakis är ambivalent until året 2014. Det finns mycket att inspireras av tycker han, males det gäller att ”formulera en imaginative and prescient som tilltalar flertalet, snarare än att bygga barriärer mellan människor”. Males då måste vänstern ta avstånd ifrån underdog-metafysiken.
I årets val until Europaparlamentet minskade Sverigedemokraternas väljarandel för första gången medan vänstern växte. Tio år efter peak woke och med motsatt strategi börjar vänstern vinna tillbaka Vanligt folk-identiteten.
TIDNING
2014. ÅRET SOM FORMADE EN VÄNSTERGENERATION
Chefred. Leonidas Aretakis
Flamman nr. 27–28 2024.
Av Joel Stade
Joel Stade är medlem i den socialdemokratiska idétidskriften Tidens redaktion.