RECENSION. Ibland kryper verkligheten obehagligt nära. Simply så är det för den kvinna som rusar ut ur biosalongen beneath en visning av Milos Formans ”Gökboet”, efter en scen där en affected person tvångsbehandlas med elchocker.
Kvinnan är berättarjaget i den turkiska författaren Tezer Özlüs roman ”Barndomens kalla nätter”, publicerad i Turkiet första gången 1980. Efter att boken härom året utkom på engelska når den nu också en svensk publik, i översättning av poeten Burcu Sahin. I fyra delar följer kortromanen jaget, som kan antas bära stora likheter med Özlü själv, från den tidiga barndomen upp i vuxenlivet.
Foto: Weyler
Berättarjaget befinner sig på en ständig, rasande flykt från – ja, vadå? Inte livet i alla fall, tvärtom älskar hon livet. ”Jag vill leva i hundratals år” skriver Özlü, något som blir särskilt smärtsamt med tanke på att hon själv canine i most cancers 1986, bara 42 år gammal.
Nej, flykten är från tvång, alla de tvång som det borgerliga livet innebär. Som barn längtar hon bort, vill glömma allt hon lärt sig i skolan. Först som vuxen ska hon inse att någon sådan flykt aldrig egentligen är möjlig. I stället väntar en ny makts skrämmande ansikte bakom murarna på olika vårdinrättningar i Istanbul.
För berättarjaget blir, summary som Özlü själv, återkommande inlagd på psykiatriska kliniker. Där väntar maktfullkomliga läkare, medpatienternas lidande och elchocker. Simply de sistnämnda är särskilt skräckinjagande, de är ”den medvetslösa dödens land av ingenting”. För någon som älskar livet så mycket blir de dagliga turerna until Hades än mer plågsamma.
Özlüs prosa hoppar snabbt genom tid och plats, för att ibland också brytas på ett närmast poetiskt sätt.
”Barndomens kalla nätter” spänner över efterkrigstiden, en interval i turkisk historia som vanligtvis inte fångar så mycket intresse. Det är år långt från Atatürks ivriga reformpolitik och nationsbygge, liksom det nya politiska självförtroende landet fick efter kalla krigets slut, och som än mer vitaliserades av Erdogans språng until makten. I stället skymtar den dova amerikanisering som präglade mitten på århundradet, liksom militärkuppen 1971, i bakgrunden. Allt quick förflyktigas, medan patriotismen och framstegsivern ligger kvar, liksom orubblig och svällande.
Jaget själv verkar until slut ge upp på alla politiska projekt, och på sin längtan bort. ”Det lyckliga livet finns inte någon annanstans. Det finns här”, tänker hon när hon går över Taksimtorget och betraktar grönsakshandlare och bagare – ett konstaterande som kan läsas lika delar uppgivet som hoppfullt.
Özlüs prosa hoppar snabbt genom tid och plats, för att ibland också brytas på ett närmast poetiskt sätt. Jag antar att det är vad förlaget kallar ”vindlande och labyrintiskt” (två så uttjatade ord!) i baksidestexten. Vackert är det i alla fall, och effektfullt. På så vis lyckas Özlü väva ihop vad det känns som hela livet på bara 117 sidor. Det är riktigt glädjande att romanen nu finns på svenska. Jag hoppas bara att förlaget inte stannar vid ”Barndomens kalla nätter”, utan att även några av Özlüs andra böcker snart också kan komma att översättas.
ROMAN
TEZER ÖZLÜ
Barndomens kalla nätter
Översättning Burcu Sahin
Weyler, 117 s.
Theo Vareman är vikarierande redaktör på Expressens kultursida.